KRATTŮV KLUB
Josh a Mel už vědí,
že pryč odejít musí.
Jakmile soud skončil, k mostu odešli.
Ale dokážou ho přejít?
Skvělý.
Víš co? To auto se mi stejně nelíbilo. Půjdeme pěšky.
- Dobře. Tak pojďme. - Tak jo.
Vy už odcházíte?
- Ano, díky za všechno. - Jo.
- Vždyť jste se tady tak bavili. - Bavili?
Mel, s vypravěčem si nepovídej.
Víte, co mě bavilo?
Schmigadoon. Ten mě bavil.
Měli hezké oblečení.
Děti stepovaly.
A byl tam romantický tunel lásky.
To myslíš vážně?
Všichni byli veselí a pohodoví a šťastní.
Ale tady? Nerada vám to říkám, ale tady to fakt zábava není.
No já nevím.
Podle mě vás to na tom pódiu dost bavilo.
Dobře. Přiznávám. To se mi fakt docela líbilo.
A hledání stop.
Celé to pátrání.
To jsem dělala, protože šlo Joshovi o život.
Teď je v suchu, tak odtud padáme pryč!
Nashle.
Dobře. Tak nashle.
Jo a ozvěte se mi.
Ne.
VÍTÁ VÁS SCHMICAGO
Ne.
A pak Joshovi a Melisse došlo, že jsou stále ve Schmicagu.
To byl podle vás šťastný konec?
Že vás zprostili neexistující viny a půjdete domů?
- Jo, my jsme opravdu šťastní. - Čím to není happy end?
O štěstí toho ještě spoustu nevíte.
Fakt, jo? Aha.
- Když jste tak vševědoucí a moudrý... - Díky.
...řekněte nám, co máme dělat, abychom se odtud dostali.
- Chcete to vědět? - Jo!
Musíte si...
na to přijít sami!
To není hezký.
Chytří jste, myslíte? Navždy tu budete.
Trčet ve
Schmicagu.
Tím nám nepomůžete!
Ani vy nepomáháte.
Co tím chcete říct?
Co teď?
- Nevím. - Moc se ti omlouvám.
Je to má vina. Byl to můj nápad sem jít.
Ne, akorát ses snažil pomoct.
Nevím, jestli se mi pomoct dá.
Mel, to neříkej.
Problém není v tobě. Všichni jsou tady nešťastní.
Počkat.
- Třeba to je ono. - Co?
Třeba nemáme zajistit happy end jenom pro nás.
Třeba ho máme zajistit pro všechny.
Ten vypravěč říkal, že nepomáháme.
Možná je to vodítko.
Možná tady máme pomoct ostatním, aby byli šťastní.
Jo, to musí být ono.
Ale jak zařídíme šťastný konec všem, když ho nedokážeme zařídit ani sobě?
Co je vlastně štěstí?
Proč to máme vědět zrovna my?
- Mel, to je... - Ale vážně.
Dělali jsme nějaký rozhodnutí.
Šli jsme na medicínu, vzali se a odstěhovali,
protože jsme mysleli, že budeme šťastní, ale to se nestalo.
Co jsme teda pokazili? A co pokazili místní?
Asi jsme nic nepokazili. Nevím. Život je těžkej.
Ale proč?
Proč to musí být tak těžký? Proč to nemůže být jednodušší?
Na to nedokážu odpovědět.
Mám tušení, že klíčem k tomu všemu je Dooley.
Dooley?
Ten řezník, Jennyin táta.
Má za to, že mu štěstí přinese pomsta.
Ale třeba se akorát potřebuje opět sejít s Jenny,
aby jí vysvětlil, že je nevinný. A ona bude mít zase tátu.
To...
Díky tomu by byl šťastný Dooley, a proto by byla šťastná Codwellová.
Tím pádem by byla šťastná Jenny, ale ne Kratt.
A to by přineslo štěstí všem.
- Vidíš? Bum. Happy end. - Jasně.
- Ale co když jde ještě o víc? - Jako o co?
Třeba musíme zabít Hitlera jako mimino.
- Co? - Zabít malýho Hitlera.
V kterým roce si jako myslíš, že se nacházíme?
Nevím. Není to jasný.
Nikoho zabíjet nebudeme, jo? Sotva ses dostal z vězení.
Vím. Jen říkám nápady.
- Jo. Toho si vážím. - Může...
Ale asi půjde spíš o lidi, který jsme tady už potkali.
Jasně.
Nemáte cigaretu, miláčci?
Ne. Pořád nekouříme.
Vy jste fakt klasa.
Ale přece tu musí nějaká být.
- Co? - Promluv s ní.
- Co jí mám říct? - Něco o jejím tátovi.
- No tak jo. Jo. - To dáš.
Jenny, mám veselou příhodu.
Hádej, koho jsem nedávno potkala.
Tvého tátu.
Jak podivné.
Já totiž tátu nemám.
Heleď, já vím, že máte problémy...
Problémy?
Otec zabil moji mámu.
Šel za to sedět. Já musela do sirotčince a od té doby jsem na všechno sama.
Tušíš vůbec, jaký to pro mě bylo?
Co?
To mě moc mrzí, Jenny.
Neumím si představit, čím sis prošla.
Ale co když tvůj táta mámu nezabil?
Co když je celou dobu nevinný a zoufale mu chybíš?
Melisso! Přestaň.
Nechci s ním mít nic společného.
A mám ho za mrtvého.
Rozumíš?
Vypadáš báječně. Tohle je mnohem lepší než mít vlasy, zlato.
Vlasy.
Hej, Jenny, nechtěla bys jít na jedno báječné místo?
To je přece jasné.
Já to zařídím.
Znamenité. Kdepak to jsme?
UŽÍVEJ DNE
Pomůžou nám hipísáci, jo?
Chceme, aby Jenny dala tátovi šanci.
A tady je to o lásce, odpuštění a tak.
Prostě něco zkouším.
- To je tak krásně bohémské. - To jo.
Jo, ale varuju tě, že jsou k nováčkům trochu chladní.
- Ahoj! - Ahoj, kamarádko!
Vítám tě v našem kmeni.
Tak mě tady máte.
Ale, ale, ale. Vrátil se náš marnotratný syn.
- Zapište to někdo. - Jasně!
Vítej zpět, Joshi.
Díky.
A vítám i Joshovu starou. Melissu.
- Meliss... - Kašli na to. Já to nepotřebuju.
Nová tvář.
Jenny. Vítej.
Jsem Topher.
Zrovna začíná dnešní kmenová schůzka.
- Super! - Ach jo.
Kmenová schůzka!
- Bezva. - Tohle nedělej.
Nejdřív probereme pravidla pro müsli.
Když si vezmeš, kup další.
- Jasný? - Píšu si.
- Ach jo. - Tak. Kdo si dá podobenství?
Já.
Dejte mi nějaké nápady.
Třeba osobu, místo nebo předmět každodenní potřeby.
- Topher! - Smetiště!
Kytka!
- Otec! - Slyšel jsem otec.
Tak jo. První slovo je „otec“.
Tak jo.
Tohle bude příběh o našem Otci na nebesích...
Pardon, jenom tak improvizuju, ale co kdyby to bylo o normálním tátovi?
No tak dobře.
Jeden normální táta cestoval se svým nejstarším synem...
Menší návrh. Mohla by to být dcera.
Tak fajn.
Cestoval se svojí dcerou...
- Víš co? - Žádné další návrhy, jo?
- Promiň. - Tak.
Cestoval se svojí nejstarší dcerou a narazili na vesnici...
Poslední věc.
Co kdyby s dcerou nebyl?
Jo. A co kdyby se stalo něco zlýho?
A oni byli dlouho odloučení?
- Proč otravujete? - Co?
Kritizujete?
Proč myslíte, že rady dávat můžete?
- Tak to není. - Víte co?
Vyprávějte vy.
Když si teda myslíte, že to líp umíte.
Tak prosím. Končím.
Končím.
- Fakt? Takže on... - Jo. Je to...
Máme...
Tak jo.
Mel.
Ne.
Tak jo. Tohle je příběh o...
Bude to písnička.
- Dáš to? - Byl to tvůj nápad.
- Ale ty umíš líp zpívat. - Všichni mě tu nesnáší.
- Mohla bys prosím... - Udělej to ty!
Písničku zazpívám o nádherné Penny.
Odjela do města jako jiné ženy.
Dopisy dostávala od svého otce.
Odepsala mu však? Ne. Nesnažila se.
V posledním dopisu stála věta:
„Bohužel váš otec zemřel na to tata.“
Na. To. Ta. Ta. Ta. Ta. Ta. Ta. Ta.
Tak...
Promluv s tátou. Promluv si s tátou.
Pochová tě, když je ti smutno.
On bez chyb není, ale pomůže ti.
Tak promluv s tátou. Promluv si s tátou hned.
Promluv s tátou. Promluv si s tátou.
Promluv s tátou. Promluv si s tátou hned.
Znám jednoho šílence jménem Lenny.
On neměl peníze, vážně ani penny.
Táta mu řekl: „Já pomůžu ti.“
Lenny na to: „Ne. Svý prachy nech si.“
Za měsíc dva se chudák do škarpy sklátil.
Pod vousy se začal divně smáti.
Smáti. Máti. Máti. Máti.
Máti. Máti. Máti. Máti. Tati.
Tak...
Promluv s tátou. Promluv si s tátou.
Pochová tě, když je ti smutno.
On opustil tě. Třeba změnil se.
Tak promluv s tátou. Promluv si s tátou.
Svého otce přežiješ nejspíš.
Takže mu fakt odpustit musíš.
Třeba chce spáchat sebevraždu.
Musíte se setkat opravdu.
Svého otce přežiješ nejspíš.
Takže mu fakt odpustit musíš.
Třeba chce spáchat sebevraždu.
Musíte se setkat opravdu.
- Tyty, tata, tyty, tyty. - Promluv s tátou.
Táta. Táta. Táta.
- Mluv. - Táta.
Mluv, mluv, mluv.
Promluv s tátou. Promluv si s tátou.
Pochová tě, když je ti smutno.
On je šílenec. Máš na srdci šelest.
Tak promluv s tátou. Promluv si s tátou hned!
Hned!
Jdu hned zavolat tátovi.
Já taky.
Můj si změnil číslo.
Tak co, Jenny? Nechceš si teď s někým promluvit?
Chci.
S tím naštvaným hochem v tom stanu.
Je to tu zase.
Josh a Melissa selhali. Občas si říkám, proč se tak snažím.
Nikdo to po vás nechtěl.
Jen dělám svoji práci!
Pojďme se radši chvíli věnovat mladšímu, mnohem atraktivnějšímu páru.
- Hej! - A udělejme noc.
V noci je všechno romantičtější.
Díky!
Ahoj.
- Můžu za tebou? - Jasně.
Díky.
Ta vaše komuna se mi hrozně líbí.
Je tak volnomyšlenkářská a báječná.
Ty špinavé, bosé nohy a ledabyle namalované obličeje jsou prostě moc.
A tebe tady každý zbožňuje.
Ale teda není se čemu divit.
Asi jo, no.
- Co je? - Nevím. Akorát...
Občas si připadám jako pozér.
Že lidi spíš přitahuje to, jakou o mně mají představu, než jaký jsem.
Já ti rozumím.
Občas mám stejný pocit, když vystupuju v klubu.
Sice mě to baví,
ale občas si říkám, jestli tak nějak nevystupuju pořád.
A jestli jo, kde končí ta dívka z pódia a kde začínám já?
- Promiň. Moc žvaním. - Neomlouvej se.
Dává to smysl.
Já si říkám to stejný.
Je to divný. Vím, že jsme se sotva potkali.
A abych pravdu řekla, hodní kluci jako ty nejsou můj typ.
Ale...
Nevím, no.
Mám pocit, že s tebou můžu být sama sebou.
Ten pocit mám taky. Je to takový, nevím, přirozený.
- Víš, jak to myslím? - Vím.
Žiju moc zhýrale.
Jen se předvádím před davem.
V duši vím, že to je přetvářka.
Teď mám tebe.
Navštívil jsem spoustu míst.
Hnán touhou najít něco víc.
Hlavně lásku. Důvod jsem neznal.
Teď mám tebe.
Nevím, co teď ke mně cítíš.
Neznám tvoje pocity.
Dotkni se mě. Chci tě. Vidíš?
Bude to
opravdický.
Nechci se uzdravit.
Ani nechci od tebe zachránit.
Musím tě mít vedle sebe.
Nic víc nechci.
Dřív jsem vzhlížel k bohu.
Hledal jsem správný směr.
Taky lásku.
V tvých očích vidím světlo božské.
Nic víc nechci.
Nevím, co teď ke mně cítíš.
Neznám tvoje pocity.
Dotkni se mě. Chci tě. Vidíš?
Bude to
opravdický.
Opravdický.
To je díky nám?
Myslím, že to je fakt díky nám.
Počkat. Je klíčem k happy endu láska?
- No možná jo. Víc romantiky. - Jo.
- Myslíš na to co já? - Dáme dohromady Ronnieho a Jareda.
- Jo. - Koho?
Ty dva tanečníky. Hrozně si rozumí.
Jo tihle. Ne, já mluvím o Dooleym a slečně Codwellové.
Kdo to je?
- Ten řezník a ta ženská ze sirotčince. - Aha.
Když přesuneme Dooleyho pozornost na milostný vztah
a překazíme tu násilnou pomstu, třeba to povede k happy endu.
Jo aha. To asi dává větší smysl.
Jo, protože Ronnie a Jared si to teď rozdávají v té staré lednici.
- Láska je ve vzduchu. - Jo.
Jo, to ony dělají.
- Zavřeno. Maso došlo. - Je devět ráno.
Dobrý den, pane Blighte. Jak se máte?
Svět je prolezlý červem lidského selhání.
Světlo ty vrstvy zla nedokáže prosvítit.
Ale venku je hezky.
Tak fajn.
- Co Jenny? - Má se dobře. Vlastně skvěle.
Fajn.
To je dobře.
Chtěli jsme s vámi mluvit o někom, kdo má o vás zájem.
- Policie? - Ne.
Někomu se líbíte.
Jedné ženě.
- Ženě? - Ale prosím vás.
Vždyť jste svobodný.
Máte vlastní podnik.
- Musíte mezi lidi. - A víte co?
Podle nás vám pomůže, když zajdete na večeři se slečnou Codwellovou.
Tou od vedle.
Se mnou ženský večeřet nechtějí.
Koukněte na mě!
Ale ne! Určitě se dáte do pucu.
Že, Joshi?
No jasně.
Slečno Codwellová, moc vám to sluší.
Dooley, je to tak, že?
Mám svůj sekáček.
Bezva.
Moc krásnej. Naleštěnej. Tak... velkej.
Jak jste se měla, slečno Codwellová?
Děsně. Ti malí sígři mi nedají chvíli pokoj.
To je furt: „Máme hlad. Jsme unavení. Vypadávají mi vlasy.“
Už toho mám dost!
I mně vypadávají vlasy.
A nestěžuju si.
Moje řeč. Díky.
Jídlo jim radši dávejte. Když mají hlad.
Jémine, to mi připomíná...
- Nezačneme jíst? - Začněme.
- Koukejte na to. Krása. - Jo. Tak.
Muži s takovým apetitem mě přitahují.
Půjčte mi ho, pomůžu vám.
Díky moc.
Už ani nevím, kdy mi to někdo
takhle udělal.
Máte krásný nástroj.
Umíte s ním zacházet.
Tak na to si připiju!
Jsou docela roztomilí.
Fakt jsme to dokázali.
- Je to dobrý pocit. - Jo. To je.
Byl to moc příjemný večer.
Jo?
I pro mě.
Děkuji za večeři, pane.
A že jste mi půjčil sekáček.
Nechte si jej.
Mám jich hodně.
No teda. Děkuju.
Nechcete jít ke mně na skleničku, pane?
- K vám? - Jenom na skleničku.
Sirotci jsou na noc zamčení v klecích, ale můžu je vzbudit.
Malá Tammy umí obsluhovat bar.
No tak dobře. Díky.
Tržnice na druhé straně města skupuje maso od dodavatele a na mě nic nezbyde.
A nic s tím nemůžu dělat.
To je hrůza! Už si tam nikdy nic nekoupím.
To není třeba.
Určitě máte plné ruce práce, abyste nakrmila ty sirotky.
Jsou to otřesný kreatury. Ani mi nepoděkujou.
To je hrůza.
A začali mi dělat pitomý naschvály.
Gin mi vyměňujou za vodu.
Blijou mi do bot.
Umírají na zápal plic.
- Chamraď! - Pakáž!
Nejradši bych se jich zbavila.
To je nechutný!
Vypadněte!
Vy máte moc sirotků. Já mám málo masa.
Život je hromada hoven od psa.
A my na těch hovnech musíme uklouznout, aby se všichni zasmáli.
To je fakt, milej zlatej.
Co kdyby šlo zařídit, abych se zbavila pár sirotků
a abyste zároveň měl k dispozici nějaký maso?
Co přesně navrhujete?
Pane Blight, pane Blight, chci vás něčím potěšit.
Mám pro vás pár fakanů. Miloučkých harantů.
Můžete je porazit.
Přistupte. Tohle je Blightovo řeznictví.
Co vám můžu nabídnout?
Tak třeba salám?
Salám bude Sam.
Masa pět kil?
Jo, díky Camille.
- Kýty? - Sydney.
- Krky? - Kelly.
- Flank? - Zde Pam.
Chcete půl, nebo celý?
Vzal bych si mleté.
To máte štěstí, fakt.
Koho byste rád? Je tu Patty či Chuck.
- Co hovězí bujon? - Bude ze Sutton.
- A co svíčková? - Voilà, c’est Francois.
- Droby? - Tony.
- Pupky? - Tommy.
A je tady i Reuben, jestli chcete párky.
- Máte kuřat více? - Je nedostatek.
Na to máme Vince. Uříznem mu zade...
Slečno Codwellová, prosím vás! Vždyť jsou tu děti.
Ne na dlouho.
Ne, protože je zabijeme a prodáme je na maso.
Hej!
Tátu nemaj.
Máma je pryč.
Jsou smutní snad?
Maj depresi?
Ne, vždyť oni zlému světu čelí
těmi nejsladšími úsměvy.
A jsou poživatelní.
Vynikající!
- Vypečený. - Vypečený.
- A krvavá. - A krvavá.
- My den každý... - My den každý...
- ...máme moc hlad. - Moc hlad.
Než budou úplně vyhublí,
měli bychom jim dát večeři.
A jsou poživatelní.
- Večeře! - Opatrně! Ať mi neublížíte.
Nás si snad nikdo neváží.
Ale jsme tuze lahodní.
Nechtěli bychom předbíhat,
ale jsme prostě pochoutka.
My jsme sladší než cukroví.
Jo, jsme poživatelní.
- Tátu nemaj. - Nás si snad nikdo neváží.
- Máma je pryč. - Ale jsme tuze lahodní.
- Jsou smutní snad? - My nechceme předbíhat...
- Maj depresi? - ...ale jsme prostě pochoutka.
Ne, vždyť oni zlému světu čelí
těmi nejsladšími úsměvy.
A jsou poživatelní.
- Je doba zlá? - Je doba zlá?
- Zažeň bídu. - Zažeň bídu.
- Málo sádla? - Málo sádla?
- Zkus Mary Lou. - Či jejího bráchu.
A když vám chybí hlavní přísada,
vždy se hodí nějaká náhražka.
Jo, jsou moc chutní.
Malinko tuzí.
Jo, jsou poživatelní.
Moc chutní.
Už se těším.
Koukni na ně.
Jsou tak šťastní.
Nechci předbíhat,
ale zdá se, že by to mohlo vést ke šťastnému konci.
Jsme dobří.
Na. To. Ta. Ta. Ta. Ta. Ta. Ta. Ta.
Tak... Promluv s tátou. Promluv si s tátou.
Pochová tě, když je ti smutno.
On bez chyb není, ale pomůže ti.
Tak promluv s tátou. Promluv si s tátou hned.
Promluv s tátou. Promluv si s tátou.
Promluv s tátou. Promluv si s tátou hned.
Znám jednoho šílence jménem Lenny.
On neměl peníze, vážně ani penny.
Táta mu řekl: „Já pomůžu ti.“
Lenny na to: „Ne. Svý prachy nech si.“
Za měsíc dva se chudák do škarpy sklátil.
Pod vousy se začal divně smáti.
Smáti. Máti. Máti. Máti.
Máti. Máti. Máti. Máti. Tati.
Tak... Promluv s tátou. Promluv si s tátou.
Pochová tě, když je ti smutno.
On opustil tě. Třeba změnil se.
Tak promluv s tátou. Promluv si s tátou.
Svého otce přežiješ nejspíš.
Takže mu fakt odpustit musíš.
Třeba chce spáchat sebevraždu.
Musíte se setkat opravdu.
Svého otce přežiješ nejspíš.
Takže mu fakt odpustit musíš.
Třeba chce spáchat sebevraždu.
Musíte se setkat opravdu.
- Tyty, tata, tyty, tyty. - Promluv s tátou...
Překlad titulků: Karel Himmer