Josh in Mel gresta na pohod,
saj je skrajni čas za odhod.
Ko oprostili so ga, proti mostu sta šla...
Pa ga bosta prečkala?
- Krasno. - Avto mi itak ni bil všeč. Greva peš.
Prav. Pojdiva peš.
-Že gresta? - Ja. Hvala za vse.
- Pa tako sta se zabavala. - Zabavala?
- Ne jezi pripovedovalca. - Veš, kaj je zabavno?
Schmigadoon je bil zabaven.
Lepe obleke, otroci so plesali step, romantičen predor ljubezni.
Resno?
Vsi so bili prijazni, brezskrbni in srečni.
Ta kraj ni zabaven, pa brez zamere.
Kaj pa vem. Na odru v klubu si se zelo zabavala.
Ja, prav. Seveda. Adrenalinsko je bilo.
- Iskala si sledi. Detektivsko vohljanje. - To sem počela,
da bi ga rešila smrti.
Zdaj je varen, zato greva.
- Adijo. - Prav. Adijo.
- Oglasita se kdaj. - Ne bova se.
DOBRODOŠLA V SCHMICAGO
Ne.
Josh in Melissa sta spoznala, da sta še vedno v Schmicagu.
Sta res mislila, da je to srečni konec? Da si oproščen in gresta lahko domov?
- Ja, to nama je bilo všeč. - Zakaj to ni srečen konec?
Še veliko se morata naučiti o sreči.
- A res? Ker si tako pameten in vse veš... - Hvala.
...pa nama povej, kaj naj narediva, da prideva ven.
- Vaju res zanima? - Ja!
Morata...
- Ugotoviti sama! - To pa ni bilo lepo.
Tu bosta zdaj gnila, ker norce sta iz nas brila.
Ostala bosta
v Schmicagu.
- Nisi v pomoč! - Vidva tudi ne.
Kaj pa to pomeni?
Kaj bova zdaj?
- Ne vem. - Zelo mi je žal.
Jaz sem kriv. Jaz sem to predlagal.
Ne. Samo pomagati si hotel.
- Ne vem, ali mi lahko kdo pomaga. - Mel, ne govori tega.
Nisi ti kriva. Tu so vsi nesrečni.
Čakaj.
- Mogoče je to to. - Kaj?
Mogoče nisva mogla čez, ker se mora srečno končati
za vse, ne samo za naju.
Pripovedovalec je rekel, da nisva v pomoč.
Mogoče je to namig. Mogoče morava drugim pomagati do sreče.
Ja, to bo to.
Kako bova poskrbela za srečni konec za vse,
če še zase ne znava?
Ampak... Kaj sploh je sreča?
Kako naj bova midva strokovnjaka za to? Resno mislim.
Šla sva na medicino, se poročila, se preselila v predmestje.
Ker sva mislila, da naju bo to osrečilo. Pa naju ni.
Kje sva ga polomila? Kje so ga vsi ti polomili?
Nisva ga polomila. Samo... Življenje je težko.
Zakaj?
Zakaj mora biti tako težko? Zakaj ne more biti laže?
Na to nimam odgovora.
Zdi se mi, da je tu ključen Dooley.
- Dooley? - Mesar. Jennyjin oče.
Misli, da ga bo osrečilo maščevanje.
Mogoče pa bi se moral znova povezati z Jenny.
Da ji razloži, da je nedolžen, ona pa bo spet imela očeta.
No...
Zato bi bil Dooley srečen. Pa Codwellca tudi.
Zato bi bila srečna Jenny, Kratt pa bi bil žalosten.
Zato bi bili vsi srečni.
- Vidiš? Bam. Srečen konec. - Ja.
- Kaj, če je večje od tega? - Na primer?
Mogoče morava ubiti majhnega Hitlerja.
- Kaj? - Ubiti majhnega Hitlerja.
V katerem letu smo po tvojem?
Ne vem. Zelo nejasno je.
Nikogar ne bova ubila. Komaj si prišel iz zapora.
- Vem, samo premišljujem. - Ja. Hvala.
Mislim, da gre za ljudi, ki sva jih že spoznala tu.
Ja, seveda.
- Imata čik, golobčka? - Ne. Še vedno ne kadiva.
Prava pojava si.
Gotovo je tu kje.
- Kaj? - Govori z njo.
- Kaj naj rečem? - Kaj o njenem očetu.
- Prav, ja. - Saj bo šlo.
Jenny, smešna reč.
Ugani, koga sem srečala zadnjič. Tvojega očeta.
Čudno.
Ker nimam očeta.
Vem, da sta sprta z očetom...
Sprta?
Oče je ubil mojo mamo. Zato je šel v zapor, jaz pa v sirotišnico.
Od takrat moram skrbeti sama zase. Veš, kako mi je bilo?
No?
Zelo mi je žal, Jenny.
Ne predstavljam si, kako si trpela.
Kaj, če tvoj oče ni ubil tvoje mame?
Kaj, če je nedolžen in te neznansko pogreša?
Melissa! Nehaj.
Nič nočem imeti z očetom.
Kar se mene tiče, je mrtev.
Jasno?
Fenomenalen si. Veliko bolje od las, dragec.
Lasje.
Jenny, bi šla nekam, kjer je fenomenalno?
Že tečem.
Že vem.
Čudovito. Kje smo?
ŽELIM VAM LEP DAN
- Hipiji naj bi pomagali? - Hočeva, da Jenny da očetu možnost.
Tu govorijo samo o ljubezni in odpuščanju.
Samo trudim se.
- Imenitno boemsko je. - Ja.
Pazi, včasih so hladni do novincev.
-Živjo! -Živjo, prijateljica!
- Dobrodošla v plemenu. - Dobrodošli pri meni.
Glej, glej. Izgubljeni sin se je vrnil.
Naj to kdo zapiše. Dobrodošel, Josh.
- Hvala. - Dobrodošla tudi Josheva žena, Melissa.
- Meliss... - V redu je. Ni treba.
In nov obraz.
- Jenny. - Jenny. Dobrodošla. Topher sem.
Prišli ste pravočasno na sestanek plemena.
- Prav. - O, fant.
Sestanek!
Ne delaj tega.
Najprej obnovimo politiko kosmičev. "Vzemi žlico, pusti žlico."
- Jasno? - Spomnil se bom.
Prav. Kdo hoče parabolo?
- Jaz, jaz. - Potrebujem predlog.
Lahko je oseba, kraj, vsakdanji domači predmet.
- Topher! - Smetišče!
Cvet!
- Oče! - Slišal sem "oče".
Prav. Beseda je "oče".
Pa poglejmo.
To je zgodba o našem očetu v nebesih.
Oprosti. Samo ideja je, ampak kaj, če bi bil navaden oče?
Prav, seveda.
Navaden oče je potoval z najstarejšim sinom...
Samo misel. Mogoče je hči?
Prav. Potoval je s hčerko.
- Veš, kaj? - Dovolj predlogov.
- Oprosti. - Prav.
Potoval je z najstarejšo hčerjo in prišel v vas...
Oprosti, samo še to. Kaj, če oče ni s hčerjo?
Ja. Mogoče se je zgodilo kaj groznega. In sta bila dolgo ločena.
- Zakaj me mučita? - Kaj?
Me kritizirata?
Zakaj se vama zdi, da mi lahko svetujeta?
- Ne, saj ne. - Vesta, kaj? Kar dajta vidva.
Saj se vama zdi, da zmoreta bolje kot jaz.
Izvolita, končal sem.
Končal sem.
Resno? A to...
Bi morala... Prav.
Ja!
- Mel. - Ne.
Prav, to je zgodba o...
Pesem je.
- Lahko ti? - To si si ti izmislil.
- Ampak boljša pevka si. - Ne marajo me.
- Ali lahko, prosim... - Daj že!
To je zgodbica o mali Penny,
ki se v mesto nameni, ker se ceni.
Osamljeni oče ji piše pisma.
Pa mu odgovori? Ne, "saj nima smisla".
Zadnje pismo pride jadraje: "Sožalje izrekamo, vaš oče mrtev je."
Mrtev, mrtev, mrtev, mrtev, mrtev, mrtev, mrtev.
- Zato... - Govori z očkom, govori z očkom,
tolažil te bo s strtim srčkom. Ni idealen, ni asocialen,
govori z očkom, govori z očkom, zdaj.
Govori z očkom, govori z očkom.
Govori z očkom, govori z očkom, zdaj.
Veš, kaj doživel je Loco Lenny?
Ni imel keša, morda kak novec bakreni.
Oče poslal je brzojav: "Denar ti bom rad dajal."
"Ne, nočem," zabrusi Lenny jezikav.
Mine mesec, ga v jarku najde cimra.
Se mu približa, vidi, da mrmra...
Mrmra, mrmra, mrmra, mrmra,
mrmra, mrmra, mrmra "oče".
Zato...
Govori z očkom, govori z očkom,
tolažil te bo s strtim srčkom.
Zapustil te je, morda obžaluje,
zato govori z očkom, govori z očkom.
Zakaj bi ga še ti na križ pribila,
kaj, ko zdaj bi mu odpustila.
Že res, da morda je moril,
a zate se bo vedno boril.
Zakaj bi ga še ti na križ pribila,
kaj, ko zdaj bi mu odpustila.
Že res, da morda je moril,
a zate se bo vedno boril.
- Dubi, daba, dubi, du-kom. - Govori z očkom.
Očka, očka, očka.
- Govori. - Očka.
Govori, govori. Govori z očkom, govori z očkom,
tolažil te bo s strtim srčkom.
Mogoče je res nor, ni pa nikakršen stvor,
zato govori z očkom, govori z očkom, zdaj!
Zdaj!
- Takoj bom poklicala očka. - Jaz tudi.
Moj je spremenil številko.
Jenny, se ti zdi, da bi morala s kom govoriti?
Ja.
Z jeznim fantom v šotoru.
Josh in Melissa sta doživela nov neuspeh.
- Sprašujem se, zakaj se sploh trudim. - Te je kdo to prosil?
Samo svoje delo opravljam!
Preživimo nekaj časa z mlajšim, veliko privlačnejšim parom.
Pa naj bo noč. Ponoči je bolj romantično.
Hvala!
-Živjo. -Živjo.
- Se ti lahko pridružim? - Seveda.
Hvala.
Tvoja komuna mi je všeč. Tako neobremenjena je in fenomenalna.
Umazane bose noge in lahkomiselno barvanje obrazov. Zelo kiči.
In vsi te obožujejo.
- Nič čudnega, seveda. - Ja, recimo.
- Kaj? - Ne vem. Samo...
Včasih se mi zdi, da sem tak blefer.
Da dam več na svojo podobo kot na pravega sebe.
Vem, kaj misliš.
Ko nastopam v klubu, imam včasih podoben občutek.
Seveda rada nastopam, ampak včasih se vprašam, ali vedno igram.
In če je to res, kje je meja med dekletom na odru in mano?
- Oprosti, a nakladam? - Ne opravičuj se.
Zelo logično govoriš. Jaz se sprašujem enako.
Čudno. Vem, da sva se komaj spoznala,
in prijetni fantje, kot si ti, niso moj tip.
Ampak... Ne vem...
Zdi se mi, da sem ob tebi lahko taka, kot sem.
Tudi jaz se tako počutim. Kaj pa vem. Naravno.
- Me razumeš? - Ja.
Vedno sem bila energična,
rada vsem bila sem všečna.
V sebi sem vedela, da je vse to laž.
Potem spoznala sem tebe.
Taval sem iz kraja v kraj,
gnan s slo, da bi našel svoj raj.
Hrepenel po ljubezni, ne vedoč zakaj.
Potem spoznal sem tebe.
Ne znam ti povedati, kaj občutiš.
Ne predstavljam si, kaj si misliš.
A z dotikom me omamiš.
Občutim, da je to
nekaj pristnega.
Nočem, da me ozdravijo.
Nočem, da me rešiš, to je smešno.
Hočem le, da je tvoje srce ob mojem.
Le to potrebujem.
Poslušal sem tistega gor.
Iskal nekoga, da bi me vodil.
Nekaj, kar bi lahko ljubil.
V tvojih očeh razberem božanskost.
Le to potrebujem.
Ne znam ti povedati, kaj občutiš.
Ne predstavljam si, kaj si misliš.
A z dotikom me omamiš.
Občutim, da je to
nekaj pristnega.
Nekaj pristnega.
Sva to midva povzročila?
Najbrž sva res.
Je ključ do srečnega konca ljubezen?
- Ja, mogoče. Več romantike. - Ja.
- Sva enakih misli? - Morala bi zbližati Ronnieja in Jareda.
- Koga? - Ja. Plesalca. Privlačita se.
Ne mislim njiju, ampak Dooleyja in go. Codwell.
- Dooleyja? - Mesarja in upravnico sirotišnice.
- Prav. -Če bi Dooleyja usmerila k ljubezni
in proč od nasilnega maščevanja...
Bi bil to srečni konec.
Saj res. To je bolj logično.
Ja, ker bi rekla, da Ronnie in Jared ta hip seksata v starem hladilniku.
V zraku je ljubezen.
Ja, ta vrata.
- Zaprto. Zmanjkalo mesa. - Devet zjutraj je.
Pozdravljeni. Kako gre?
Po svetu gomazijo črvi človeškega propada.
Sončni žarki ne predrejo plasti zla.
- Vreme je pa v redu. - Kar je dobro, je dobro.
- Kaj novega o Jenny? - Jenny je dobro. Super je.
Prav. Dobro.
Z vami sva hotela govoriti o nekom drugem, ki se zanima za vas.
- Policija? - Ne, ne.
Zanimate jo kot simpatičen moški. Ženska.
-Ženska? - Dajte no. Poglejte se, samski ste.
Imate svojo trgovino.
- Vrnite se v obtok. - Ja.
Zdi se nama, da bi morali večerjati z go. Codwell.
Sosedo.
Nobena ne bo hotela na večerjo z mano. Poglejta me!
Ne, krasni boste, ko se malo uredite.
Ni tako, Josh?
- Ni tako, Josh? - Seveda.
Gospa Codwell, nocoj ste zelo čedni.
Dooley, ni čedna?
Sekirico sem prinesel.
- Krasno. - Krasna je, bleščeča in velika.
- Kakšen je bil vaš dan? - Grozen. Pamži mi kravžljajo živčke.
Ves čas poslušam: "Lačni smo, utrujeni. Lasje mi izpadajo."
Sita sem tega!
Meni ves čas izpadajo lasje. Pa se ne pritožujem.
Tako je. Hvala.
Mogoče bi jih nahranili. Če so lačni.
Zdaj si me spomnil.
- Bomo jedli? - Ja, dajmo.
Glejte, slastno zgleda.
Všeč so mi moški z zdravim tekom.
Meni dajte, pomagala vam bom.
Najlepša hvala.
Ne spomnim se, kdaj mi je kdo nazadnje narezal meso.
Čudovit nož.
- Znate rokovati z njim. - Na to pijem!
- Zakaj sta vseeno prikupna? - Ne morem verjeti, da nama je uspelo.
- Dober občutek. - Ja.
- Prijeten večer sem preživel s tabo. - Ja? Jaz pa s tabo.
Hvala, gospod, za večerjo. In ker ste mi posodili nož.
Kar obdržite ga.
Veliko jih imam.
Ojej. Hvala.
Bi vstopili na kozarček?
- Vstopil? - Samo na kozarček.
Sirote so zaklenjene v zabojih, ampak jih lahko zbudim.
Tammy sem naučila točiti pijačo.
Ja, prav. Hvala.
Samopostrežba odkupi vse meso od dobaviteljev,
da za mojo trgovino ne ostane nič. Pa nič ne morem.
Grozno. Ne bom več kupovala pri njih.
Ni tako hudo. Gotovo imate polne roke dela s hranjenjem sirot.
Grozna bitja. Pa nikoli se mi ne zahvalijo.
Sramotno.
Samo potegavščine jim hodijo po glavi.
Džin mi menjajo z vodo. Bruhajo mi v čevlje. Umirajo za pljučnico!
- Nadloga! - Golazen!
Znebila bi se jih, če bi le mogla.
Ogabno!
Ven! Ven!
Preveč sirot imate. Jaz pa premalo mesa.
Življenje je kup dreka.
Vsi se spotikamo obenj, dokler ne pademo in se nam vsi režijo.
Res je, dragi moj.
Kaj, če bi se, recimo, znebila nekaj sirot?
Vi pa bi dobili meso?
Na kaj namigujete?
G. Blight, g. Blight,
čaka vas poslastica. Imam nekaj golobičk.
Majhne miške, previške.
Rada bi vam jih predstavila.
Stopite v Blightovo mesnico. Dobrodošli. Kaj boste?
- Imate morda gnjat? - Kar zgrabite jo za vrat.
- Pa junetino? - Ja, vzemite Betino.
- Ledvička? - Marička.
- Panceta? - Cveta.
- Pašteto? - Boste Greto? Z marmelado al' meto.
- Rad bi goveji flam. - Seveda imam.
Kaj vam bolj diši? Kati al' Lan?
- Imate kaj krvavic? - To bo ta škric.
- Morda foie gras? - Voilà, c'est Francois.
- Polpeta? - Meta.
-Šink? - Fink.
Imam tudi Runka, če vam diši šunka.
- Imate mleto meso? - Morda bi klobasice,
tu je zdaj Cveto, odrežite mu del zadnj...
Gospa Codwell, prosim, otroci so tu.
Ne bodo več dolgo.
Ne, ker jih bova zaklala in prodala za meso.
Nimajo fotra. Mame tud' ne.
Pa jih kaj matra? So žalostne?
Ne, v svet hudoben korajžno stopajo,
s sladkim nasmeškom se mu nasmihajo.
Uh, dobri so za pojest.
Odlično!
- Dobro opravljeno delo. - Dobro opravljeno delo.
- Je tako redko. - Je tako redko.
- Od dne do dne... - Od dne do dne...
- Je shramba prazna. -Čisto prazna.
Preden pa še bolj nam shujšajo,
naj se še zadnjič močno napokajo.
Uh, dobri so za pojest.
- Večerja! - Previdno, lahko ste ob oko.
Res nismo preveč marljivi, smo pa precej neukrotljivi.
Nočemo biti neprebavljivi, res pa smo nenasitljivi.
Slajši smo kot torte in čokolada.
Uh, dobri smo za pojest.
- Nimajo fotra. - Res nismo preveč marljivi.
- Mame tud' ne. - Smo pa precej neukrotljivi.
- Pa jih kaj matra? - Nočemo biti neprebavljivi.
- So žalostne? - Res pa smo nenasitljivi.
Ne, v svet hudoben korajžno stopajo,
s sladkim nasmeškom se mu nasmihajo.
Uh, dobri so za pojest.
Ko je težko...
Se znajdemo.
Ni več slanine?
- Vzemi Lulu. - In še bratca tu.
Ko glavne sestavine zmanjka,
bo dobra tudi naša Anka.
Uh, dobri so,
čeprav so žilavi,
uh, dobri so za pojest.
Za pojest.
Ja, za pojest.
Poglej jih.
- Tako srečni so. - Nočem prehitevati dogodkov,
ampak to res postaja podobno srečnemu koncu.
Dobro sva opravila.
Mrtev, mrtev, mrtev, mrtev, mrtev, mrtev, mrtev.
Zato govori z očkom, govori z očkom,
tolažil te bo s strtim srčkom. Ni idealen, ni asocialen,
Zato govori z očkom, govori z očkom, zdaj.
Govori z očkom, govori z očkom.
Zdaj!
Veš, kaj doživel je Loco Lenny?
Ni imel keša, morda kak novec bakreni.
Oče poslal je brzojav: "Denarja ti bom rad dajal."
"Ne, nočem," zabrusi Lenny jezikav.
Mine mesec, ga v jarku najde cimra.
Se mu približa, vidi, da mrmra...
Mrmra, mrmra, mrmra, mrmra,
mrmra, mrmra, mrmra "oče".
Zato govori z očkom, govori z očkom,
tolažil te bo s strtim srčkom.
Zapustil te je, morda obžaluje,
zato govori z očkom, govori z očkom.
Zakaj bi ga še ti na križ pribila,
kaj, ko zdaj bi mu odpustila.
Že res, da morda je moril,
a zate se bo vedno boril.
Zakaj bi ga še ti na križ pribila,
kaj, ko zdaj bi mu odpustila.
Že res, da morda je moril,
a zate se bo vedno boril.
- Dubi, daba, dubi, du-kom. - Govori z očkom.
Prevedla Lorena Dobrila