KRATA KLUBBS
Džošam, Melai tas skaidrs
Projām doties nu ir laiks
Spriedums tiem nolasīts Tilts jau priekšā tiem spīd
Bet vai tie tiltam pāri tiks?
Lieliski. Labi.
Zini? Es vienalga to mašīnu ienīdu. Varam iet ar kājām.
- Labi. Ejam ar kājām. - Labi.
Tik drīz jau prom?
- Jā. Paldies par visu. - Jā.
- Bet jums bija tik jautri. - Jautri? Jautri?
Nē, Mela, neielaidies sarunās ar stāstnieku!
Pastāstīšu, kas ir jautri.
Šmigadūna. Šmigadūnā bija jautri.
Tur bija skaisti apģērbi,
bērni dejoja stepu,
bija romantiska atrakcija "Mīlas tunelis".
Tiešām?
Un visi bija laipni, bezrūpīgi un laimīgi.
Bet šī vieta? Man žēl, ka tā jāsaka, šī vieta nav jautra.
Nu nezinu.
Izskatījās, ka tu labi pavadīji laiku uz tās kluba skatuves.
Jā, labi, protams. Neliels adrenalīna pieplūdums.
Pavedienu meklēšana.
Un tas detektīva darbs.
Darīju to tikai tāpēc, ka bija apdraudēta Džoša dzīvība.
Bet nu viņš ir drošībā, tāpēc mēs tinamies prom no šejienes!
Atā.
Labi. Nu tad atā.
Sazināsimies.
Tas nenotiks.
LAIPNI LŪDZAM ŠMIKĀGĀ
Nē.
Un tad Džošs un Melisa saprata, ka aizvien ir Šmikāgā. Ak vai.
Tiešām domājāt, ka tās ir laimīgas beigas?
Attaisno slepkavībā, ko nepastrādāji, un varat doties mājās?
- Jā, mēs bijām diezgan laimīgi. - Kāpēc tās nav laimīgas beigas?
Jums abiem daudz jāmācās par laimi.
Tiešām? Labi.
- Ja esi tik visuzinošs un gudrs... - Paldies.
...pastāsti, kas mums jādara, lai tiktu no šejienes prom.
- Tiešām gribat zināt? - Jā!
Jums ir...
tas jāizdomā pašiem!
Labi, tas nav jauki.
Šķitāt sev tik gudri? Nepamest šo bedri
Paliksiet
Šmikāgā
Tu nepalīdzi!
Jūs arī ne.
Ko tas nozīmē?
Ko nu darīsim?
- Es nezinu. - Es atvainojos.
Tā ir mana vaina. Tā bija mana ideja braukt šurp.
Nē, tu tikai mēģināji palīdzēt, un es pat nezinu, vai man var palīdzēt.
Mela, nerunā tā!
Vaina nav tevī. Te burtiski visi ir nelaimīgi.
Paga.
- Varbūt tieši tā. - Kas?
Varbūt nevarējām pāriet tāpēc, ka laimīgas beigas vajag ne tikai mums.
Varbūt mums tādas jāsagādā visiem.
Stāstnieks nupat teica, ka mēs nepalīdzam.
Varbūt tas ir pavediens.
Varbūt mums lemts palīdzēt citiem cilvēkiem šeit kļūt laimīgiem.
Jā, tam jābūt tā.
Bet kā varam sagādāt laimīgas beigas visiem,
ja nespējam pat paši sev?
DŽENIJA - DŪLIJS - KRATS - TOFERS
Kas vispār ir laime?
Un kāpēc mums ir jābūt tiem ekspertiem?
- Mela, tas ir... - Nē. Es nopietni.
Mēs izdarījām visas tās izvēles, ne?
Mācījāmies medicīnas skolā, apprecējāmies, pārcēlāmies uz piepilsētu,
jo domājām, ka tas mūs darīs laimīgus, bet tā nenotika.
Tad kur mēs kļūdījāmies? Kur kļūdījušies visi šejienieši?
Nedomāju, ka mēs kļūdījāmies. Tikai... Es nezinu. Dzīve ir grūta.
Nu bet kāpēc?
Kāpēc tai jābūt tik grūtai? Kāpēc tā nevar būt vieglāka?
Man nav atbildes uz šo jautājumu.
Es domāju, ka atslēgas figūra te ir Dūlijs.
Dūlijs?
Viņš ir miesnieks un Dženijas tēvs.
Viņš domā, ka viņu laimīgu darīs atriebība,
bet varbūt īstenībā viņam atkal jābūt kopā ar Dženiju,
lai var paskaidrot, ka nav vainīgs, un viņai atkal būtu tēvs.
Es...
Tas darītu laimīgu Dūliju, bet tas darītu laimīgu Kodvelu,
un tas darītu laimīgu Dženiju, un tas darītu bēdīgu Kratu,
kas darītu laimīgus visus.
- Redzi? Bum. Laimīgas beigas. - Nu ja.
- Bet ja nu tas ir vēl plašāk? - Nu, kādā ziņā?
Varbūt mums jānogalina Hitlers zīdaiņa vecumā.
- Ko? - Hitlers zīdainis.
Tavuprāt, kurš šis ir par gadu?
Nezinu. Nav skaidrs.
Nu, mēs nevienu nenogalināsim, labi? Nupat dabūjām tevi laukā no cietuma.
Es zinu. Tikai bārstos ar idejām.
- Jā. Zini? Novērtēju. - Un tas va...
Bet es domāju, ka runa vairāk ir par cilvēkiem, kurus esam te sastapuši.
Jā, protams.
Vai kādam no jums, mīļumiņi, nav cigaretes?
Nē. Mēs joprojām nesmēķējam.
Paraugbērni.
Te būtu kādai jābūt.
- Ko? - Parunā ar viņu.
- Ko man teikt? - Kaut ko par viņas tēvu.
- Labi, jā. - Tev sanāks.
Ei, Dženij, labs stāsts.
Uzmini, ar ko viņdien saskrējos!
Ar tavu tēvu.
Tas ir ļoti dīvaini.
Man nemaz nav tēva.
Klau, es zinu, ka tev varētu būt problēmas.
Problēmas?
Mans tēvs nogalināja manu māti.
Viņu ielika cietumā, mani - bāreņu namā, un man kopš tā laika bijis jācīnās pašai.
Tev ir kāda jausma, kā tas man bija?
Ir?
Dženij, man ļoti žēl.
Un es nespēju iztēloties tās sāpes, ko esi izcietusi.
Bet ja nu tavs tētis nenogalināja mammu?
Ja nu viņš nebija vainīgs un visu šo laiku izmisīgi skumst pēc tevis?
Melisa! Izbeidz.
Negribu par savu tēvu ne dzirdēt.
Manā skatījumā viņš ir miris.
Skaidrs?
Tu izskaties pasakaini. Daudz labāk nekā ar matiem, mīļais.
Mati.
Ei, Dženij, varbūt tu gribētu doties uz kādu pasakainu vietu?
Jau esmu ceļā.
Tikšu galā.
Cik brīnišķīgi. Kas šī par vietu?
LAI LABA DIENA
Tiešām domā, ka bariņš hipiju palīdzēs?
Mēs gribējām, lai Dženija dod iespēju savam tēvam.
Un cilts būtība ir mīlestība un piedošana.
Es vienkārši izmēģinu.
- Te viss ir tik ļoti bohēmisks. - O jā.
Jā, tā ir. Nu, gribu brīdināt, pret jaunatnācējiem var būt vēsi.
- Sveika! - Sveika, draudzenīt!
Laipni lūdzu ciltī.
Nu, lai esmu laipni lūgta.
Tā, tā, tā. Atgriezies pazudušais dēls.
- Pierakstiet to kāds. - Tūlīt!
Sveicu atpakaļ, Džoš.
Paldies.
Un laipni lūdzam arī Džoša lauleni Melisu.
- Melis... - Viss labi... Nē, man to nevajag.
Un jauna seja.
Dženija. Laipni lūdzu.
Es esmu Tofers.
Esat tieši laikā uz šodienas cilts sapulci.
- Labi. - Ak vai.
Cilts sapulce!
- Jā. Labi. - Labi. Nedari tā.
Vispirms atkārtojam noteikumu par granolu.
"Paņēmi kausiņu, atstāj kausiņu."
- Visiem pielēca? - Atcerēšos.
- Oho. - Labi. Kurš grib dzirdēt līdzību?
Es, es, es.
Labi, man tikai vajag ieteikumu.
Var būt cilvēks, vieta, kāds ikdienišķs priekšmets pie jūsu mājas.
- Tofers! - Izgāztuve!
Puķe!
- Tēvs! - Es dzirdēju "tēvs".
Labi. Tas vārds ir "tēvs".
Padomāsim.
Šis ir stāsts par mūsu Tēvu debesīs...
Piedod. Es...
Es improvizēju, bet ja tas bija domāts, nu, parasts tētis?
Labi, protams.
Parasts tēvs ceļoja ar savu vecāko dēlu...
Ieteikums. Varbūt tā ir viņa meita.
Labi, lai būtu.
Viņš ceļoja ar savu meitu...
- Zini? - Vairs nekādus ieteikumus, labi?
- Piedod. - Labi.
Viņš ceļoja ar savu vecāko meitu, un viņi nonāca ciematā...
Piedod, vēl kas.
Varbūt tēvs nebija kopā ar meitu?
Pareizi. Jā, un varbūt notika kaut kas ļoti slikts
un viņi ilgu laiku bija šķirti.
- Ko mani nomokāt? - Ko?
Un kritizējat?
Kāpēc jums šķiet Ka jums man padoms jādod ir?
- Nē. Mēs to nedarām. - Vai zināt?
Darāt to tādēļ
Ka jums šķiet, ka varat to paveikt Labāk par mani
Nu aiziet, man apnicis
Man apnicis
- Tiešām? Vai viņš... - Jā. Tas ir...
Vai mums vajadzētu...
Labi.
Mela.
Nē.
Labi, šis ir stāsts par...
Tā ir dziesma.
- Vari? - Tā bija tava ideja.
- Jā, bet tev labāk padodas dziedāšana. -Šeit visi mani ienīst.
- Vai tu, lūdzu, lūdzu... - Dziedi!
Tā būs dziesmiņa Par skaisto Peniju
Mājas tā pameta Devās kā daudzi uz pilsētu
Maisiem vēstules tai Tēvs, kas viens, sūtīja
Vai atbildēja viņa? Nē, tas viņu nekratīja
Vēstule pēdējā Un tur bija teikts
"Mums žēl jums vēstīt Jūsu tēvs ir beigts"
Beigts, beigts, beigts, beigts Beigts, beigts, beigts, beigts, beigts
Tad
Tu ar tēti, runā ar tēti
Mierinās tevi, kad tev būs skumji
Nav viņš tev svēts Bet tev sadzīt vērts
Tad tu ar tēti, runā ar tēti nu
Tu ar tēti, runā ar tēti
Tu ar tēti, runā ar tēti nu
Lūk, ko zinu es par trako Leniju
Makā nevarēja atrast It nevienu peniju
Biezais tētis teica "Palīdzēšu, dēliņ"
Bet viņš tam pretī "Nē, aizvāc naudu tūliņ"
Mēneši pagāja Notekā viņš gulēja
Ja tuvu piegāja Dzirdams bija - kauca
Kauca, kauca, kauca, kauca
Kauca, kauca, kauca, kauca "tēvs"
Tad
Tu ar tēti, runā ar tēti
Mierinās tevi, kad tev būs skumji
Viņš pameta tevi, nu uzveicis sevi
Tad tu ar tēti, runā ar tēti
Droši tas - viņu pārdzīvosi
Nožēlosi, ja nepiedosi
Pat ja slepkavot viņam patīk
Saikne starp jums vienmēr paliek
Droši tas - viņu pārdzīvosi
Nožēlosi, ja nepiedosi
Pat ja slepkavot viņam patīk
Saikne starp jums vienmēr paliek
- Dūbī, daba, dūbī, dūbī - Runā ar tēti
Tēti, tēti, tēti
- Runā - Tēti
Runā, runā, runā, runā
Tu ar tēti, runā ar tēti
Mierinās tevi, kad tev būs skumji
Varbūt viņš traks, bet sāpes neplaks
Tad tu ar tēti, runā ar tēti nu!
Nu!
Tūlīt pat zvanīšu savam tētim.
Es arī.
Manējais nomainīja numuru.
Nu, Dženij, tu nedomā, ka tev vajadzētu ar kādu parunāt?
Jā,
ar dusmīgo puisi tajā teltī.
Un atkal Džošs un Melisa ir izgāzušies.
Dažreiz prātoju - ko es tur pūlos.
Neviens tev to nelūdza.
Es tikai daru savu darbu!
Tagad pavadīsim laiciņu ar jaunāku, daudz pievilcīgāku pāri.
- Ei! - Un lai būtu vakars.
Vakarā viss ir daudz romantiskāk.
Paldies!
Sveiks.
Sveika.
- Drīkstu piebiedroties? - Protams.
Paldies.
Es dievinu jūsu mazo kopienu.
Tā ir tik brīvdomīga un pasakaina.
Tās netīrās basās kājas un pavirši apzīmētā seja,
tas ir superīgi.
Un visi šeit tevi vienkārši dievina.
Nu protams, nevaru īsti viņus vainot.
Jā, tā laikam ir.
- Kas ir? - Es nezinu. Vienkārši...
Dažreiz tas šķiet tik neīsti,
ka viņiem vairāk patīk doma par mani, nevis patiesais es.
Es saprotu, ko tu domā.
Dažreiz, uzstājoties klubā, man ir tāda pati sajūta.
Man patīk, nepārproti mani.
Bet dažreiz es prātoju, ka varbūt es vienmēr uzstājos.
Un tad, ja tā ir, tad kur beidzas tā skatuves meitene un kur sākos es?
- Piedod. Novirzījos. - Nē, neatvainojies!
Tev taisnība.
Es prātoju par to pašu.
Dīvaini, jo zinu - nupat iepazināmies
un, godīgi sakot, jauki puiši īsti nav mans tips.
Bet...
Es nezinu,
man ir sajūta, ka kopā ar tevi varu būt es pati.
Es jūtos tāpat. Nezinu, tā dabiski.
- Saproti? - Jā.
Trakoju es nez cik
Pūlim es izdabāju tik
Zināju - meli tie būtībā
Tad tevi atradu
Skraidīju visur tā
Dzinos pēc kaut kā lielāka
Alku pēc mīlas, bet kāpēc gan
Tad tevi atradu
Nepateikšu, ko tu jūti
Nenosaukšu jūtas tās
Bet aizskar roku - apreibini
Sajūta
Ka patiess tas
Negribu dziedēta tikt
Ka glābtu tu mani Tam nenotikt
Tik tavu sirdi blakus just
Es gribu to
Augšup es skatījos
Pēc bākas un mīlas es lūkojos
Bet tavās acīs redzu dievišķo
Es gribu to
Nepateikšu, ko tu jūti
Nenosaukšu jūtas tās
Bet aizskar roku - apreibini
Sajūta
Ka patiess tas
Patiess tas
Vai to panācām mēs?
Domāju, to laikam panācām mēs.
Pag, vai mīlestība ir atslēga uz laimīgām beigām?
- Jā, varbūt tā. Vairāk romantikas. - Jā.
Labi. Tu domā to, ko es?
Jāsaved kopā Ronija ar Džeredu.
- Ko... Kas? - Jā.
Abi, kas dejoja dziedāšanas pārtraukumā. Dabiska ķīmija.
Ā, viņi. Nē. Es runāju par Dūliju un Kodvelas kundzi.
Dūliju?
Atcer... Tas miesnieks un kundze no bāreņu nama.
Labi.
Jo varbūt, ja liksim Dūlijam pievērsties romantikai,
nevis vardarbīgai atriebībai,
tas aizvedīs pie laimīgām beigām.
Pareizi. Tas laikam ir loģiskāk.
Jā, jo esmu visai droša, ka Ronija un Džereds
tagad mīlējas tajā vecajā ledusskapī.
- Gaisā virmo mīlestība. - Jā.
KAFEJNĪCA
Jā, tā tās dara.
- Slēgts. Gaļa beigusies. - Ir deviņi no rīta.
Sveiki, Blaita kungs. Kā klājas?
Cilvēces neveiksmes lien pa pasauli kā kāpuri.
Cauri ļaunuma slāņiem nevar iespīdēt nekāda gaisma.
Laiks ir diezgan labs.
Jā. Ja labs - labs.
- Ziņas par Dženiju? - Jā, Dženijai klājas labi.
Vispār lieliski.
Nu ja.
Labi.
Īstenībā gribējām ar jums parunāt par vēl kādu, kurš interesējas par jums.
- No policijas? - Nē. Nē, nē.
Interesējas romantiskā nozīmē.
Sieviete.
- Sieviete? - Nu taču, vecīt.
Skat... Jūs esat viens. Jums ir pašam savs bizness.
- Jāved jūs atkal tautās. - Jā. Vai zināt?
Mēs domājam, ka jums nāktu par labu pavakariņot ar Kodvelas kundzi
no kaimiņiem.
Neviena negribēs vakariņot ar mani.
Paskatieties uz mani!
Nē, esmu pārliecināta, ka spējat sakopties.
Vai ne, Džoš?
Protams.
Kodvelas kundze, šovakar izskatāties burvīgi.
Dūlij, vai viņa neizskatās burvīgi?
Paņēmu gaļas cirvi.
Lieliski.
Tas ir burvīgs. Tik spīdīgs. Tik... liels.
Kodvelas kundze, kāda bija jūsu diena?
Šausmīga. Sīkaļas mani neliek mierā.
Mūžam: "Gribam ēst. Esam noguruši. Man krīt ārā mati."
Vienkārši pietiek!
Man vienmēr krīt laukā mati.
Nedzirdat mani sūdzamies.
Tieši tā. Paldies.
Bet varbūt pabarojiet viņus. Ja viņi izsalkuši.
Vai, atcerējos.
- Varbūt paēdam? - Jā, vajadzētu.
- Paskat. Oho. Satriecoši. - Jā. Labi.
Man patīk vīrieši ar labu apetīti.
Dodiet, palīdzēšu.
Liels paldies.
Nespēju atcerēties, kad kāds...
sagriezis man gaļu.
Tas ir brīnišķīgs nazis.
Protat labi apieties.
Es par to iedzeršu!
- Kāpēc viņi šķiet pat savdabīgi mīlīgi? - Neticami, ka to paveicām.
- Laba sajūta. - Jā, tā ir.
Pavadīju ar tevi ļoti jauku vakaru.
Jā?
Es arī.
Paldies, kungs, par vakariņām.
Un par to, ka aizdevāt nazi.
Varat to paturēt.
Man tādu ir daudz.
Ak vai. Paldies.
Vai gribat ienākt uz vakara mēriņu, kungs?
- Iekšā? - Tikai iedzert.
Bāreņi uz nakti ir ieslēgti būros, bet varu viņus pamodināt.
Apmācīju mazo Tamiju par bārmeni.
Jā. Labi. Paldies.
Un lielais tirgus pilsētas otrā pusē uzpērk visu gaļu no piegādātāja,
tāpēc manam veikalam nekas nepaliek.
Neko gan arī tur nevaru darīt.
Tas ir šausmīgi. Es vairs nekad no viņiem nepirkšu.
Tas nekas.
Jūs noteikti esat darbos līdz ausīm, barodama bāreņus.
Vairums no viņiem ir šausmīgi radījumi. Un nekad man nepateicas.
Tas gan žēl.
Kļuvuši par šausmīgiem palaidņiem.
Nomaina manu džinu pret ūdeni.
Viņi ievemj manās kurpēs. Viņi mirst no plaušu karsoņa.
- Kaitēkļi! - Parazīti!
Ja varētu, no viņiem visiem tiktu vaļā.
Pretīgi!
Prom! Prom! Prom!
Jums ir par daudz bāreņu. Man ir par maz gaļas.
Dzīve ir kā sūdu kaudze.
Un mums visiem jāslīd pa to, līdz krītam, un tad visi smejas.
Nudien, dārgais.
Pieņemsim, ja nu es tiktu vaļā no dažiem bāreņiem
un jūs tajā pašā laikā varētu tikt pie kādas gaļas?
Tieši ko jūs piedāvājat?
Blaita kungs, Blaita kungs
Kaut ko jauku redzēsiet
Man ir dažas dūjiņas
Knēveļi - tepat vien
Ko jums piedāvāšu es
Nāciet, kungs. Laipni lūdzu miesnieka Blaita veikalā.
Ko jums šodien piedāvāt?
Vai jums ir šķiņķis?
Sema sagādās
Teļa gaļa?
Jā, pateicoties Kamilai
- Nieres? - Sidnija
- Pavēdere? - Kelija
- Jērs? - Tā Pema
Ar džemu un piparmētru želeju
Maltu liellopu gribētos
Kungs, jums ir paveicies
Kuru jūs gribēsiet? Mums ir Petija, Čaks
- Vai jums ir aita? - Tā tad būs Satona
- Varbūt foie gras? - Voilà, c'est Francois
- Desa? - Tonija
- Salami? - Tomijs
Un mums arī ir Rūbens Ja garšo pastrami
- Bet žāvētu augļu pildījums ir? - Nu, tā kā gaļas nav daudz
Vinca gaļu var dabūt Nogriezta tieši no viņa d...
Kodvelas kundze, lūdzu! Te ir bērni.
Ilgi tā vairs nebūs.
Nē, jo nogalināsim viņus un pārdosim kā gaļu.
Tiem tēta nav
Tiem mammas nav
Vai bēdīgi?
Vai drūmi tie?
Nē, tver tie ļauno pasauli nudien
Smaidot laipni, tiešām kā neviens
O, tie tiešām kārumi
Gardi!
- Darbs gatavs ir - Darbs gatavs ir
- Bet reti tā - Bet reti tā
- Kad visu dien' - Kad visu dien'
- Ir skapjos tukšs - Tik tukšs
Pirms mīlulīši šie vēl notievē
Ir pusdienas mums jāpagatavo
O, tie tiešām kārumi
- Vakariņu laiks! - Uzmanīgi! Var izbakstīt aci.
Varbūt mēs neizceļamies
Bet jaukāks vai par mums kāds - diez
Būt iedomīgi negribam
Bet burvīgums mums klāt ir tam
Mēs par kūkām daudz saldāki
O, mēs tiešām kārumi
- Tiem tēta nav - Varbūt mēs neizceļamies
- Tiem mammas nav - Bet jaukāks vai par mums kāds - diez
- Vai bēdīgi? - Būt iedomīgi negribam
- Vai drūmi tie? Tik drūmi - Bet burvīgums mums klāt ir tam
Nē, tver tie ļauno pasauli nudien
Smaidot laipni, tiešām kā neviens
O, tie tiešām kārumi
- Kad grūti iet - Kad grūti iet
- Ir jāiztiek - Ir jāiztiek
- No speķa mums? - No speķa mums?
-Ņem Mēriju Lū - Un pagaršo arī brāļuku
Jā, ja tev sastāvdaļu dažu trūkst
Noderīgi aizstājēji kļūst
O, tie tiešām
Nav sakožami
O, tie tiešām kārumi
Kārumi
Kārumi ir - ēd
Paskaties uz viņiem.
Tik priecīgi.
Labi, negribu sacerēties,
bet šīs tiešām sāk izskatīties pēc laimīgām beigām.
Mums labi izdevās.
Beigts, beigts, beigts, beigts Beigts, beigts, beigts, beigts, beigts
Tad... tu ar tēti, runā ar tēti
Mierinās tevi, kad tev būs skumji
Nav viņš tev svēts Bet tev sadzīt vērts
Tad tu ar tēti, runā ar tēti nu
Tu ar tēti, runā ar tēti
Nu
Lūk, ko zinu es par trako Leniju
Makā nevarēja atrast It nevienu peniju
Biezais tētis teica "Palīdzēšu, dēliņ"
Bet viņš tam pretī "Nē, aizvāc naudu tūliņ"
Mēneši pagāja Notekā viņš gulēja
Ja tuvu piegāja Dzirdams bija - kauca
Kauca, kauca, kauca, kauca
Kauca, kauca, kauca, kauca "tēvs"
Tad
Tu ar tēti, runā ar tēti
Mierinās tevi, kad tev būs skumji
Viņš pameta tevi, nu uzveicis sevi
Tad tu ar tēti, runā ar tēti
Droši tas - viņu pārdzīvosi
Nožēlosi, ja nepiedosi
Pat ja slepkavot viņam patīk
Saikne starp jums vienmēr paliek
Droši tas - viņu pārdzīvosi
Nožēlosi, ja nepiedosi
Pat ja slepkavot viņam patīk
Saikne starp jums vienmēr paliek
- Dūbī, daba, dūbī, dūbī - Runā ar tēti
Tulkojusi Laura Hansone