ЛОРН МАЙКЛЗ ПРЕДСТАВЛЯЄ
Шмигадун!
СІМНАДЦЯТЬ ГОДИН ДО ШМИГАДУНА
Ну все, ставимо.
Може, прочитаємо інструкцію?
Ні.
Буде, як з «Колонізаторами?»
Бо тебе більше на гру не покличуть.
Добре, прочитаємо інструкцію. Який перший крок?
Чекай.
Що пишуть?
Тут лише картинки.
Що? Як це нам допоможе?
Це нам не допоможе.
У них що, гроші в процесі закінчилися?
Пішло воно. Суньмо палички в дірочки.
Без непристойності, Ґімбл.
Давай я...
А ці найдовші? Їх треба...
-У цієї є... Сюди. -Оцю.
Думаєш, це бокова чи центральна?
-Це зсередини. -А ці для фіксації.
-Гей. -Просто...
Ця дуга... піде сюди.
Здається.
А ця – сюди.
Ніби підходить.
А ця – в петлю сюди.
Ніби правильно.
Нічого, що залишилося стільки кілків?
Ні... Це запасні. Нам вони не потрібні.
Цю чіпляємо... сюди.
А ці – сюди.
І...
Намет готовий!
Бачили б нас Марв з Джоанною.
Що ж, тепер...
-Просторо. -Гарно?
-Дуже хочу, щоб ти залізла. -Так?
-Кохана, швидко сюди. -Ого.
-Ласкаво прошу. -Дякую. О боже, тут гарно.
Вмикаю систему безпеки.
-Стільки місця. -О так.
Вибач, що зламав намет.
Це не твоя вина.
Я знаю, як ти боїшся спати надворі.
Головне, що я з тобою.
ДЖОШ
Карсон!
Відчепися.
Гей, дружок.
Іди геть.
Якого біса?
Я сказав, геть!
Перестань.
Чому ти в спідньому?
Я не носитиму одягу, який дала мені вона.
А спіднє тобі дав хтось інший?
Хай там як, Карсоне, але негайно злазь.
Ні. Я більше не хочу бачити сестру.
Усе життя просидиш на дереві?
Якщо захочу.
Що ж, тоді я лізу до тебе.
Краще злазь.
І прости сестру... тобто матір.
Усе це нагадує «Китайський квартал».
-Що? -Це такий фільм.
-Як «Король повітря»? -Геть інакший.
Знаю, ти сердишся на Емму, але...
Вона мені брехала.
Вона моя мама й брехала мені!
Це правда. А брехати погано.
Проте вона думала, що чинить правильно.
Життя складне, Карсоне. Навіть мами помиляються.
Не можна тікати від тих, кого ми любимо, бо вони неідеальні.
Ми повинні прощати.
-Я не можу. -Знаю, це важко.
Стосунки не схожі на казу.
Вимагають зусиль, але вони того варті.
Добре подумай.
Невже ти справді більше не хочеш її бачити?
Я готовий спуститися.
Добре. Ти...
Карсоне!
Пробач мені, Карсоне!
Чому ти брехала?
Я боялася осуду.
Проте це неважливо, бо я дуже пишаюся, що я твоя мама.
Я залишу вас самих.
Ні, зачекайте.
Дякую, що знайшли сьогодні Карсона,
і дякую за все, що зробили для нього й для мене.
Ви добра людина.
Я хочу бути з вами й жити там, де зможу почати все заново.
Якщо ви цього хочете...
то завтра вранці я покину Шмигадун, перейду з вами міст
і ми вирушимо до Нью-Йорка.
Згода.
Меліссо.
Хорхе?
Як добре, що я вас знайшов.
Блеркі розповіла, що накоїла, і я їй цього не прощу.
Але я поверну вас додому,
бо кохаю лише вас.
Я знала, що ви оберете мене, а не її.
Я готовий до труднощів і змін, бо хочу стати гідним вас чоловіком
і всюди за вами слідувати.
Якщо ви цього хочете.
Що скажете?
Авжеж.
Ви любите мого сина?
Мамо, ти тут, бо вмієш водити.
Хорхе, тихо. Я мушу щось сказати.
Тиждень тому в мене на руках помер чоловік, з яким я прожила 50 років.
Коли я ховала його, то з ним ховала частинку себе.
Тому я щось та й знаю про любов.
Скажіть: ви любите мого сина?
Серце у вас одне.
Чи хочете ви віддати його саме йому?
Хорхе.
Меліссо, ні. Ми створені одне для одного.
Ви хочете віддати його іншому.
Мамо, ти все псуєш.
Мабуть. Якщо чесно, я не знаю.
Часом здається,
ніби крім нас у світі нікого немає.
Ми сміємося, а коли ми зустрічаємося поглядами, це нагадує чари.
Однак часом ми так віддаляємося,
що я не знаю, чи він мене любить і чи люблю його я.
І тоді мені дуже самотньо.
Золотко, це не що інше, як... любов.
Неможливо довести, що вона існує.
У неї потрібно вірити. Щодня.
Біжіть до нього. Розкажіть про свої почуття.
Хорхе, сідай! Завеземо Меліссу до коханого.
-Мамо... -Негайно! І не скигли.
Ти красень і обов'язково когось собі знайдеш.
Сідай, швидко!
Не віриться, що ми потрапимо в Нью-Йорк!
У найкраще місто на світі.
Докторе Скіннер, яке воно?
Воно чудове, тобі сподобається.
Найвищі хмарочоси, багато людей і світла,
дуже багато... аптек.
Там буде сніг?
ТЕАТР «САМОТНЯ КІМНАТА»
Так, буде.
А цукерки?
І цукерки будуть.
Схоже, в Нью-Йорку буде все.
Готові перейти міст і почати нове життя?
На три. Раз, два, три.
Усе добре?
Так, усе добре. Я просто...
Повернення додому – для мене важлива подія.
Звісно. Не поспішай.
Але...
в Нью-Йорку вам дечого не вистачатиме.
Це надзвичайно.
Вважаєш себе найрозумнішою в містечку,
але упускаєш найважливішу деталь.
Пробачте, Еммо.
Що таке?
Він передумав. Поцілуй його!
Ви мені небайдужі.
Обоє.
Ви мене змінили.
Зробили кращою людиною.
Мені дуже жаль.
Я не...
-Я не хотів... -Знаю.
Ідіть.
ШМИГАДУН СЬОГОДНІ ВИБОРИ
Голосуйте за Лейтон. Мілдред. Кличте мене Мілдред.
Голосуйте за Лейтон. Мілдред. Голосуйте за Лейтон. Дякую.
Доброго ранку, Алоїзію. Доброго ранку, Флоренс.
Постійно забуваю, що їй соромно вийти на люди.
Удачі вам сьогодні. Вона вам знадобиться.
Дами, ану посмійтеся.
Що ж, оскільки Карсона немає, мене попросили кричати замість нього.
Тому увага,
зараз рівно дев'ята година, і згідно зі статутом міста,
ми починаємо вибори мера.
У нас двоє кандидатів: Алоїзій Менлав...
і Мілдред Лейтон.
Голосуй за Лейтон!
Лейтон у мери!
За шмигадунською традицією голосуємо підняттям руки.
-Хто голосує за Мілдред... -Джош!
Де Джош? Доктор Скіннер?
Ви його бачили? Нам треба поговорити.
Перепрошую. У нас тут вибори мера!
Чвари й скорботи, люди. Чвари й скорботи!
Що?
Я щось пропустила? Це така пісня?
-Говарде, почнемо голосування? -Так, кохана.
Голосуємо підняттям рук.
-Хто голосує за Мілдред... -Мелісса!
Заради Піта!
Джош.
-Пробач. -Мел.
Ні. Пробач.
Пробач, що я поводилася, ніби все неідеальне – це невдача.
Що ставилася до тебе, як до тягаря, який я несу
на шляху до безглуздої фантазії.
Що змушувала тебе змінюватися,
не замислюючись про те, що мені теж варто змінитися.
Знай: я готова до довгого шляху.
Я буду вірити в нас.
У Шмигадуні, в Нью-Йорку чи деінде.
Бо я люблю тебе, Джош Скіннер.
І мені нікого, крім тебе, не треба.
Я говорю небагато
І сопливим романтиком Мене важко назвати
Я сміявся з сентиментальних слів
Та коли тебе бачу – З грудей лине спів
Джош.
Моє серце завжди як камінь було
Навіть поряд зі мною
Почувалася ти самотою
Від інтрижки до інтрижки Стільки років
Та коли тебе бачу – З грудей лине спів
Хочу тебе обійняти
З тобою в танці кружляти
Тепер ніщо не розлучить нас
Хочу тебе обійняти
З тобою в танці кружляти
Бо полонила моє серце враз
Руку я до тебе простягаю
Ти візьми її, благаю
Щоб ми стали разом
Оспівуючи любов Яку я в тобі зустрів
Бо коли тебе бачу – З грудей лине спів
Руку я до тебе простягаю
Я взяла, я вже її тримаю
Щоб ми стали разом
Оспівуючи любов Яку я в тобі зустрів
Бо коли тебе бачу – З грудей лине спів
Ні! Бу! Ні!
Чому ви аплодуєте цим гріховним чужинцям?
Ви забули, як вони вплинули на містечко?
Ні. Я не забула й надіюся, що ніколи не забуду.
Надіюся, ніхто з нас не забуде.
Бо вони зробили Шмигадун кращим. Для всіх нас.
Я мала б її ненавидіти, але вона мені подобається.
Як ви смієте казати, що вони зробили Шмигадун кращим?
Це повна маячня!
По-перше, мер...
Мер? Я розкажу вам про мера.
Мер нарешті чесно зізнався, хто він.
За це я його люблю.
Дякую, Флоренс.
І я тебе люблю.
Просто, ну знаєш, не в спальні.
Повір, знаю. Я не дурна.
Може, нам усім варто взяти з мера приклад
й розповісти всю правду про себе.
Наприклад, я не сестра Карсона.
Я його мати.
Я так і знала. Це байстрюк!
Сама ти байстрючка!
Обзивайте його як заманеться.
Проте обставини народження мого сина ніяк не визначають, хто він.
Я люблю тебе, Карсоне.
І я люблю тебе, мамо.
Що не так?
Я не усвідомлювала, як я хочу, щоб ти називав мене мамою.
Яка огида!
Ви з мером думаєте, що всі будуть у захваті
від вашої брудної білизни!
Отямтеся, сестро, бо ви тут одні такі!
Усі інші містяни – добрі, порядні люди.
Побожні шмигадунці, які нічого від нас не приховують.
Насправді я ненавиджу бути хазяїном готелю.
Хочу стати актором.
Уже два роки я працюю над моновиставою про смерть мого батька.
Так тримати, Гарві!
Пам'ятаєте торішню пожежу на млині? То я підпалив.
Мені подобається травмуватися.
Так я привертаю увагу.
Будь собою, Піт.
Я, власне, ветеринар.
Я, мабуть, соціалістка.
Я стомився бути розпусником.
Я стану кращим.
І знайте всі:
у гру з метанням кілець неможливо виграти.
Тепер голосування. Давайте...
Я народила позашлюбну дитину від матроса. Нічого не кажіть.
Ненсі! Що ти робиш?
Мамо, нехай усі знають.
Я стомилася ховатися, бо ти мене соромишся.
Мама?
Ого-го.
То у вас теж є секрети, Мілдред.
Говарде, ти дозволиш йому так зі мною розмовляти?
Мілдред, він просто каже правду. Я радий, що вона випливла.
Пробач, Ненсі. Не слід було ховати тебе від людей.
І якщо по правді,
хочу зізнатися...
що я теж гомосексуал.
І я кохаю Алоїзія.
Справді?
О ні. Не може бути.
-Мілдред... -Ні! Не треба мені жаліти.
Я сильніша за вас. Сильніша за всіх вас!
Уперед, розкривайтеся. Будьте «щирі» з собою.
Бо я скажу вам правду: ви помийні люди!
Щоб ви всі померли й потрапили в пекло,
де вам, ідіотам, і місце!
Ненавиджу вас!
Так, а тепер голосування.
Я б хотіла пояснити, що саме мала на увазі.
Якщо хочете, щоб мером став Алоїзій Менлав, підніміть руку.
Говарде... підніми руку.
Ні, Мілдред.
Один голос за Мілдред Лейтон.
Якщо хочете, щоб мером став Алоізій Менлав, підніміть руку.
Отже, переміг мер Менлав.
Дякую! Дякую за вашу підтримку.
Для мене честь бути першим відкритим гомосексуалом у Шмигадуні.
Що ви задумали?
Я знаю, як це – хотіти виправити всіх навколо,
вважаючи, що лише так здобудеш щастя.
Та це не так.
Навчіться з цим жити.
Але... я хороша людина.
Не дуже.
Ви відьма, що всіх контролює й осуджує.
Так.
Проте ви можете змінитися.
Тому зміни й чудові.
Завжди є надія стати кращими.
Ще не пізно. Правда.
Так ми змінюємося
Переосмислюємо, оновлюємося
Бачимо себе чужими очима
Переоцінюємо, усвідомлюємо себе ми
Так ми ростемо
Усе розцвітає, крига скресає
Ми чогось навчились знову
Нехай палає фенікс у небі ясному
Кривда
Брехня
Поцілунок
Прощання
Тягнемося
Надіємося
Досягаємо
Намагаємося
На чарівному перехресті
Себе віднайшли обидва серця
-Так ми змінюємося -Так ми змінюємося
Так
Ми змінюємося
-Так ми змінюємося -Так ми змінюємося
Переосмислюємо, оновлюємося
Бачимо себе чужими очима
Переоцінюємо Усвідомлюємо себе ми
-Так ми ростемо -Так ми ростемо
Усе розцвітає, крига скресає
Ми чогось навчились знову
Так ми змінюємося
Ми змінюємося
У Шмигадуні
Сонце цілий рік Яскраво світить мені
А повітря солодке, як макаруни
У Шмигадуні
Ми навчилися змінюватись і рости
Проте досі не знаємо Що нам може майбутнє нести
Є надія для всіх І ми звемо її
Є надія для всіх, і ми звемо її
Шмига...
Так ми змінюємося
Переосмислюємо, оновлюємося
Бачимо себе чужими очима
Переоцінюємо, усвідомлюємо себе ми
Так ми ростемо
Усе розцвітає, крига скресає
Ми чогось навчились знову
Так ми змінюємося
Ми змінюємося
У Шмигадуні
Сонце цілий рік Яскраво світить мені
А повітря солодке, як макаруни
У Шмигадуні
Ми навчилися змінюватись і рости
Проте досі не знаємо Що нам може майбутнє нести
Є надія для всіх, і ми звемо її
Шмига...
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська