לורן מייקלס מציג
- שבע עשרה שעות לפני שמיגדון -
טוב, בוא נעשה את זה.
חכה, לא כדאי לקרוא את ההוראות?
לא.
זה יהיה כמו במשחק "המתיישבים של קאטן"?
כי איש לא מסכים לשחק איתך יותר.
בסדר, נשתמש בהוראות. מה השלב הראשון?
רגע.
מה כתוב?
אלה רק תמונות.
מה? איך זה מסייע לנו?
אני חושבת שזה לא מסייע.
אזל להם הכסף בזמן שעשו את זה? מה?
טוב, לעזאזל עם זה. בוא נכניס כמה מוטות לחורים.
תשמרי על הפה, גימבל.
אז, תני לי...
אלה הכי ארוכים? אלה ה...
לזה יש... כן, זהו זה. -זה.
מה זה לדעתך, צדדי או עליון?
זה החלק הפנימי. -אלה מהדקים.
היי. -רק צריך...
זה... נכנס לכאן.
ככל שידוע לנו.
וזה נכנס לכאן.
כלומר, זה מתאים.
וזה מתלבש על הקצה כאן.
אני חושב שאנחנו מסתדרים.
אתה מודאג מכך שנשארו כה רבים מאלה?
לא... לא. אלה חלקים מיותרים. אנחנו לא זקוקים להם.
וזה נכנס... לכאן.
ואת אלה מחברים ככה.
ו...
זה אוהל!
אילו רק מארב וג'ואנה היו יכולים לראות אותנו עכשיו.
טוב, בואי...
זה מרווח. -זה יפה?
אני מת שתיכנסי לכאן. -כן?
בואי הנה, יקירתי, בבקשה. -וואו.
כן. ברוכה הבאה. -תודה. אלוהים, זה נחמד.
נפעיל את מערכת האבטחה.
יש לנו שפע של מקום. -כן.
אני מצטער ששברתי את האוהל.
זה בסדר. זאת לא הייתה אשמתך.
לא, אני יודע ששינה בחיק הטבע היא הסיוט הכי גדול שלך.
כל עוד אני איתך.
- ג'וש -
קרסון!
קרסון?
תניח לי לנפשי.
היי, חבר.
תסתלק.
איי! מה לעזאזל?
אמרתי לך להסתלק!
איי! היי! תפסיק!
רגע, למה אתה לובש רק תחתונים?
אני לא אלבש שום דבר שהיא נתנה לי.
אז מי נתן לך את התחתונים?
בכל מקרה, קרסון, אתה צריך לרדת משם מיד.
לא, ואני לא רוצה לראות את אחותי שוב לעולם.
אז תבלה את שארית חייך על העץ הזה?
אם אבחר בכך.
טוב, אז אני עולה לשם.
טוב, אתה צריך לרדת.
ואתה צריך לסלוח לאחותך... לאימא שלך.
זה מזכיר מאוד את "צ'יינטאון".
מה? -זה סרט.
כמו "שחקן על ארבע"? -לא כמו "שחקן על ארבע".
תשמע, אני יודע שאתה כועס על אמה, אבל...
היא שיקרה לי.
היא הייתה אימא שלי כל הזמן הזה והיא שיקרה לי.
כן, היא שיקרה, ואסור לשקר.
אבל היא חשבה שהיא עושה את הדבר הנכון.
אנשים מסובכים, קרסון. אפילו אימהות עושות טעויות.
אבל אי אפשר לברוח מהאנשים שאנחנו אוהבים מפני שהם לא מושלמים.
אנחנו חייבים לסלוח להם.
אני לא יכול. -אני יודע שזה קשה.
מערכות יחסים הן לא כמו נגינה בקאזו.
הן דורשות עבודה, אבל הן שוות את זה.
כלומר, תחשוב על זה.
אתה באמת לא רוצה לראות אותה שוב לעולם-לעולם? לעולם?
אני חושב שאני מוכן לרדת למטה.
טוב. אז...
קרסון!
אני מצטערת כל כך, קרסון.
למה שיקרת?
כי פחדתי ממה שאנשים יגידו.
אבל זה לא היה אמור להיות חשוב, כי אני גאה להיות אימא שלך.
אני אשאיר אתכם לבד.
לא. חכה.
תודה שמצאת את קרסון הלילה
ועל כל שאר הדברים שעשית בשבילו, ובשבילי.
אתה אדם טוב.
ואני רוצה להיות איתך ולחיות במקום שבו אוכל לפתוח דף חדש.
אז אם תרצה אותי...
אני מציעה שמחר בבוקר נחצה את הגשר, נצא משמיגדון
וניסע לניו יורק יחד.
בואי נעשה את זה.
מליסה.
חורחה?
- בלרקי -
אני שמח כל כך שמצאתי אותך.
בלרקי סיפרה לי מה היא עשתה לך וזה בלתי נסלח.
אבל באתי כדי להחזיר אותך הביתה
כי את, ורק את, האחת שאני אוהב.
ידעתי שתבחר בי ולא בה.
ואני מוכן שתאתגרי אותי ותעצבי אותי לגבר שאת רוצה שאהיה,
וללכת אחרייך לאן שתרצי.
אם תרצי אותי.
את תרצי?
ודאי שארצה.
את אוהבת את הבן שלי?
את כאן רק מפני שאת יודעת לנהוג.
חורחה, אנא. אני צריכה להגיד משהו.
לפני שבוע בעלי זה 50 שנה מת בזרועותיי.
כשקברתי אותו, הרגשתי שאני קוברת חלק ממני.
אז אני חושבת שאני יודעת משהו על אהבה.
תגידי לי, את אוהבת את הבן שלי?
יש לך לב אחד.
הוא האיש שאת רוצה לתת לו אותו?
- מליסה -
חורחה.
מליסה, לא. אנחנו שייכים זה לזה.
את רוצה לתת אותו למישהו אחר.
אימא, את הורסת את זה.
אני חושבת שכן. אבל בכנות, אני לא יודעת.
כלומר, כן, ישנם רגעים
שבהם ההרגשה היא שאנחנו שני האנשים היחידים בעולם.
ואנחנו צוחקים, והמבטים שלנו נפגשים, וזה כמו קסם.
אבל ישנם רגעים שבהם אנחנו נראים מנותקים כל כך,
ואני אפילו לא יודעת אם הוא אוהב אותי או אם אני אוהבת אותו.
ואני מרגישה כה בודדה.
יקירתי, מה שתיארת כרגע זה אהבה.
זה לא משהו שאת יכולה להוכיח את קיומו.
זה משהו שאת בוחרת להאמין בו. בכל יום.
תלכי אליו. תגידי לו איך את מרגישה.
חורחה, תיכנס! אנחנו לוקחים את גברת מליסה לאהוב שלה.
אימא... -תעשה את זה! ותפסיק להתבכיין.
את יפהפייה. תמצאי מישהו אחר במהרה.
קדימה! תזדרז!
אני לא מאמין שאנחנו באמת נוסעים לניו יורק.
נכון, העיר הכי נפלאה בעולם.
איך זה שם, ד"ר סקינר?
מדהים, אתה תאהב את העיר.
גורדי השחקים הכי גבוהים שראית, אנשים כה רבים, אורות כה רבים.
כל כך הרבה... בתי מרקחת.
יהיה שם שלג?
- תיאטרון החדר הבודד -
כן, יהיה שם שלג.
יהיו שם ממתקים?
- חטיפים איכותיים -
כן. יהיו ממתקים.
אז נשמע שבניו יורק יהיה הכול.
טוב, מוכנים לחצות ולהתחיל את החיים החדשים שלנו?
שלוש. אחת, שתיים, שלוש.
הכול בסדר?
כן, בסדר. אני רק...
זה סיפור רציני... לחזור הביתה, אני מניח.
כמובן. קח את הזמן.
אבל...
בניו יורק לא יהיה הכול, נכון?
זה יוצא מן הכלל, באמת.
אדם יכול להיות בטוח שהוא האדם הכי חכם בעיירה
ועדיין להחמיץ את הפרט החשוב ביותר.
אני מצטער כל כך, אמה.
מה קורה?
הוא מקבל רגליים קרות. תנשקי אותו!
את באמת חשובה לי.
שניכם.
את שינית אותי.
הפכת אותי לאדם טוב יותר.
אני מצטער כל כך.
אני לא...
-אני יודעת.
לך.
- שמיגדון היום בחירות -
תצביע בעד לייטון. מילדרד. מילדרד בשבילך.
תצביע בעד לייטון. מילדרד. תצביע בעד לייטון. תודה.
בוקר טוב, אלויסיוס. בוקר טוב, פלורנס.
אני כל הזמן שוכחת שהיא עדיין נבוכה מדי להופיע בציבור.
בכל מקרה, בהצלחה היום. אתה תזדקק לה.
בנות, אפשר לקבל צחקוקים?
מאחר שקרסון לא כאן, התבקשתי לצעוק דברים.
אז הקשיבו, הקשיבו,
השעה כעת בדיוק תשע, ולפי האמנה של העיירה,
זה הזמן לבחור בראש העיירה.
שני המועמדים הם אלויסיוס מנלאב...
ומילדרד לייטון.
הצביעו בעד לייטון!
לייטון לראש העיירה!
נצביע בהתאם למסורת של שמיגדון, בהרמת ידיים.
כל מי שבעד מילדרד... -ג'וש!
איפה ג'וש? ד"ר סקינר?
מישהו ראה אותו? אני חייבת לדבר איתו.
אכפת לך? אנחנו עומדים לפתוח בבחירות לראשות העיירה.
עימות ומצוקה, אנשים. עימות ומצוקה!
רגע, מה?
פספסתי משהו? היה שיר?
שנמשיך עם ההצבעה, הווארד? -כן, יקירתי.
נצביע בהרמת ידיים.
כל מי שבעד מילדרד... -מליסה!
למען השם!
ג'וש.
אני מצטערת. -מל.
לא. באמת.
אני מצטערת שהתנהגתי כאילו כל מה שלא מושלם הוא כישלון.
על שהתייחסתי אליך כאל נטל שאני צריכה לסחוב
בדרכי לאיזו פנטזיה מגוחכת.
על שלחצתי עליך להשתנות
מבלי לחשוב בכלל שאולי גם אני צריכה להשתנות.
ואני רק רוצה שתדע שאני בעניין לטווח ארוך.
שאני בוחרת להאמין בנו.
בשמיגדון, בניו יורק או בכל מקום אחר.
כי אני אוהבת אותך, ג'וש סקינר.
ואתה, ותמיד היית, מספיק.
"אני לא גבר שמרבה במילים
מעולם לא הייתי רומנטיקן כמו כל העדרים חולי האהבה
לגלגלתי על כל דבר סנטימנטלי
אבל את גורמת לי לרצות לשיר..."
ג'וש.
"נראה שלבי תמיד היה כמו אבן
אפילו כשאת איתי
את מרגישה די בודדה
וכך קפצתי מסטוץ לסטוץ, לסטוץ
אבל את גורמת לי לרצות לשיר
אני רוצה לחבק אותך
ולסובב אותך
מהר כל כך שלא ניפרד לעולם
אני רוצה לחבק אותך
ולסובב אותך
כי זה מה שעשית ללבי
עכשיו אני כאן ומציע את ידי
ומבקש ממך לקחת אותה
כדי שנוכל לנקוט עמדה ולתמוך
באהבה ובכל האושר שהיא יכולה להביא
כי את גורמת לי לרצות לשיר
עכשיו אני כאן ומציע את ידי.
ואני אקח אותה בשמחה
כדי שנוכל לנקוט עמדה ולתמוך
באהבה ובכל האושר שהיא יכולה להביא
כי את גורמת לי לרצות לשיר..."
לא! בוז! לא!
למה אתם מריעים לעירוניים החוטאים האלה?
שכחתם מה הם עוללו לעיירה הזאת?
לא. לא שכחתי, ואני מקווה שלא אשכח לעולם.
אני מקווה שאיש מאיתנו לא ישכח.
כי הם הפכו את שמיגדון למקום טוב יותר. עבור כולם.
אני אמורה לשנוא אותה, אבל אני די אוהבת אותה.
איך את יכולה להעז בכלל לומר שהם שיפרו את שמיגדון?
זה קשקוש-מקושקש.
ראשית, ראש העיירה...
ראש העיירה? תני לי לספר לך על ראש העיירה.
ראש העיירה סוף סוף כן לגבי מי שהוא באמת.
ואני אוהבת אותו בשל כך.
תודה, פלורנס.
ואני אוהב אותך בשל כך.
רק לא, את יודעת, אהבה בחדר השינה.
תאמין לי, אני יודעת. אני לא טיפשה.
אולי הגיע הזמן שכולנו נלמד מהדוגמה של ראש העיירה
ונהיה כנים יותר לגבי מי שאנחנו באמת.
לדוגמה, אני לא אחות של קרסון.
אני אימא שלו.
ידעתי! ידעתי שהילד ממזר!
את ממזרה!
את יכולה לקרוא לו בכל שם מכוער שתרצי.
אבל לנסיבות על לידתו של בני אין שום קשר למי שהוא.
אני אוהבת אותך, קרסון.
גם אני אוהב אותך, אימא.
מה קרה?
לא ידעתי עד כמה רציתי לשמוע אותך קורא לי כך.
תעשו לי טובה!
אני מניחה שאת וראש העיירה מצפים להערצה
על כך שכיבסתם את הכביסה המלוכלכת בפומבי.
תתעוררי, אחותי, כי שניכם לבד בסיפור הזה!
כל השאר הם אנשים טובים והגונים.
תושבי שמיגדון יראי אלוהים שזה בדיוק מי שאנחנו מתיימרים להיות!
למען האמת, אני שונא להיות בעל הפונדק.
אני רוצה להיות שחקן.
עבדתי על מופע יחיד על מותו של אבי בשנתיים האחרונות.
כן! לך על זה, הארווי!
זוכרים את השרפה במפעל הישן השנה שעברה? אני הצתי אותה.
אופס. -אני אוהב להיפצע.
אני עושה את זה בשביל תשומת הלב.
תהיה מי שאתה, פיט.
איי!
למען האמת, אני וטרינר.
אני די בטוחה שאני סוציאליסטית.
נמאס לי להיות בן בלייעל.
אני רוצה להיות טוב יותר.
הגיע הזמן שכולם ידעו,
אין אפשרות לנצח בהטלת הטבעת.
טוב, הגיע הזמן להצביע. אז...
נכנסתי להיריון מחוץ לנישואין ממלח. (גם זרע). וכן. שמעתי את זה.
ננסי! מה את עושה?
הגיע הזמן שכולם ידעו, אימא.
נמאס לי להסתתר רק מפני שאת מתביישת בי.
אימא?
הי הונק!
אז אני מניח שכן יש לך סודות, מילדרד.
תיתן לו לדבר אליי ככה, הווארד? כן?
הוא רק אומר את האמת, מילדרד. אני שמח שזה יצא החוצה.
אני מצטער, ננסי. לא היינו צריכים להסתיר אותך.
ואפרופו האמת,
הגיע הזמן שתדעו...
שגם אני הומוסקסואל.
ויש לי רגשות כלפי אלויסיוס.
באמת?
אוי, לא. לא. לא ייתכן שזה קורה.
מילדרד... -לא! אני לא רוצה רחמים ממך.
כי אני חזקה יותר ממך. אני חזקה יותר מכולכם!
אז קדימה, תוציאו הכול החוצה, תהיו "נאמנים" לעצמכם.
כי הנה האמת לאמיתה. אתם אנשי אסלה!
אני מקווה שתמותו ותגיעו לגיהינום
כי לשם אידיוטים כמוכם שייכים!
אני שונאת אתכם!
טוב. הגיע הזמן להצביע.
אני רוצה להסביר למה התכוונתי.
כל מי שבעד מידלרד לייטון כראש העיירה, שירים יד.
הווארד... תרים יד.
לא, מילדרד.
טוב, קול אחד בעד גברת לייטון.
וכעת, כל מי שבעד אלויסיוס מנלאב, שירים את ידו.
נראה שראש העיירה מנלאב זכה בניצחון מוחץ.
תודה! תודה על התמיכה.
לכבוד הוא לי להיות ההומו המוצהר הראשון של שמיגדון בכל דבר.
מה את עושה?
אני יודעת איך זה לרצות לתקן את כולם סביבך
ולחשוב שזאת הדרך היחידה להיות מאושרים.
אבל זה לא נכון.
את חייבת ללמוד לשחרר.
אבל... אני אדם טוב.
לא ממש.
את חלאה שתלטנית וביקורתית.
כן.
אבל את לא חייבת להישאר כזאת.
זה מה שנפלא כל כך בשינוי.
תמיד יש תקווה שנוכל להיות מישהו טוב יותר ממי שאנחנו.
לא מאוחר מדי. אני מבטיחה.
"כך אנחנו משתנים
מדמיינים מחדש, מסדרים מחדש
רואים את עצמנו מבעד לעיניים של אחרים
בוחנים מחדש, מבינים
כך אנחנו מתפתחים
פרץ של לבלוב, שלג נמס
נמצא דרך אחרת ללמוד
נניח לעוף החול הנוסק להישרף
כאב
שקר
נשיקה
פרידה
אנחנו נמתחים
אנחנו מקווים
אנחנו מושיטים יד
אנחנו מנסים
הנס של ההצטלבות
שני לבבות נפגשים שניהם משנים כיוון
כך אנחנו משתנים -כך אנחנו משתנים
כך אנחנו
משתנים
כך אנחנו משתנים -כך אנחנו משתנים
מדמיינים מחדש, מסדרים מחדש
רואים את עצמנו מבעד לעיניים של אחרים
בוחנים מחדש, מבינים -בוחנים מחדש, מבינים
כך אנחנו מתפתחים -כך אנחנו מתפתחים
פרץ של לבלוב, שלג נמס
נמצא דרך אחרת ללמוד
כך אנחנו כך אנחנו משתנים
אנחנו משתנים...
שמיגדון
המקום שבו השמש זורחת מיולי ועד יוני
והאוויר מתוק כמו עוגיית מקרון
שמיגדון
המקום שבו אנחנו לומדים להשתנות ולומדים להתפתח
מה העתיד טומן בחובו זאת אנחנו לא יודעים
אבל יש תקווה לכולם ואנחנו קוראים לה
כן, יש תקווה לכולם ואנחנו קוראים לה
יש תקווה לכולם ואנחנו קוראים לה
שמיגה...
כך אנחנו משתנים
מדמיינים מחדש, מסדרים מחדש
רואים את עצמנו מבעד לעיניים של אחרים
בוחנים מחדש, מבינים
כך אנחנו מתפתחים
פרץ של לבלוב, שלג נמס
נמצא דרך אחרת ללמוד
כך אנחנו משתנים
אנחנו משתנים
שמיגדון
המקום שבו השמש זורחת מיולי ועד יוני
והאוויר מתוק כמו עוגיית מקרון
שמיגדון
המקום שבו אנחנו לומדים להשתנות ולומדים להתפתח
מה העתיד טומן בחובו זאת אנחנו לא יודעים
אבל יש תקווה לכולם ואנחנו קוראים לה
כן, יש תקווה לכולם ואנחנו קוראים לה
יש תקווה לכולם ואנחנו קוראים לה
שמיגה..."
תרגום: גיא רקוביצקי